Precati

Precati är en uråldrig organisation som existerar för att hålla Magiker och dess förmågor runt om Sanctera i schack. Organisationen består utav två huvudgrenar med flera undergrenar i olika former. De två huvudgrenarna är Precati Adori och Precati Curata. Adori agerar råd och lagstiftare för Sancteras magiker. De stiftar lagar om hur magi får användas, vem som får använda den och vilken forskning och vetenskap kring magi som är tillåten. Precati Curata är Upprätthållare av dessa lagar. De agerar å Adoris vägnar och ser till att de Magiker som finns registrerade håller sig till dem. De flesta magiker följen som reser runt har en riddare ur Precati Curata med sig, eller ett tillstånd om att resa ensamma. Precatis huvudsäte är Novum Galea och ligger i Tickaaret, strax norr om en sjö nära gränsen till Ursardia

Adori
Precati Adori har en historia som sträcker sig längre än vad som går att minnas. Enda sen magin satte sitt spår på jorden i urminnes tider har Adori existerat. Ett sätt att organisera och samarbeta magiker emellan. Den har haft många olika former och på många sätt har den utvecklats och förändrats. Till en början var det bara ett form av möte för att utbyta idéer och tankar. Senare blev det ett säte för ett fåtal regler som magiker skulle hålla sig till. Efter Demonkriget blev gick Adori genom sin största förändring i och med att det ingick i Precati systemet. På så sätt bildades dagens Precati Adori.

Precati Adori är nu ett säte där de regler som samtliga med den magiska gåvan ska hålla sig till skrivs. Dess huvudsäte är i Tickaaret på toppen av ett stup sluttande ner emot sjön Zylith. Samtliga barn som upptäcks ha den magiska gåvan skall omedelbart skickas till någon utav Adoris säten i de olika provinserna. Där skolas det och lärs hantera sin förmåga och sina krafter. Lärarna på Adori genomgår mängder utav prov innan de godkänns att lära ut magi till de yngre. Från barnsben och livet ut är magiker inskrivna i Adori, det finns ingen examen utom den att bli lärare, professor eller, i vissa extrema fall, forskare inom någon magi. Adori har ett starkt band till Guden Sentilla.

Adori styrs av ett råd som består utav fjorton stycken Primagusar, en för varje provins i Sanctera. Sätet för Shazmark är dessvärre tomt. då de aldrig lyckats välja en Primagus. Den sista medlemmen i rådet är Curatas högste Riddare, som också har utslagsrösten.

Curata
Precati Curata har en otroligt lång, men ändå lite kortare än Adori, historia. Curata bildades nästan omedelbart efter Demonkriget och dess konsekvenser. Efter att slaget hållits så skakades världen av en magisk storm som varade i flera veckor. Under denna tid skapades Curata för att kontrollera världens magiker. När man bevittnat vad magiker var kapabla till så var man för rädd för att låta dem hållas utan någon form av utomstående makt som håller dem under kontroll. Curata grundades utav Riddare Siilfric Dryadorcus, härförare för Det Sista Dygnets Armé.

Curata är i dagsläget en väldigt organiserad och strikt organisation. Dess enda syfte är att upprätthålla de regler som sätts utav rådet Adori. I Adoris råd sitter även Curatas högste Riddare och har en röst och åsikt i det rådet precis som de andra magikerna men har även Utslagsrösten om det skulle bli en tvist i rådet. Curata består främst utav Tempelriddare men även ett antal Präster och Munkar / Nunnor. Curata har ett starkt band till guden Phaxis men ett ännu starkare band till Domium.

Venari
Venari är den ganska liten och ung del utav Precati. Det är från början en undergren utav Curata som grundar sig i Templarer som specialiserade sig på just jagandet utav Malificarer, det vill säga magiker som inte följer Precatis regler. De arbetar ofta i små grupper om två eller tre stycken jägare. De rör sig snabbt från område till område ofta på jakt efter en Malificar som de har hört vistas i närområdet. Deras metoder kan anses av många vara både väldigt brutala och ibland, ganska ofta, kontroversiella. Venari har ett starkt band till Guden Furcin.

Demonkriget
Demonkriget refererar till det krig som legenden säger stod mellan mänsklighetens samlade armé och Demonernas här. Legenden berättar om hur mänskligheten stod på kanten till utrotning och hur demoner svepte fritt över landet. Den berättar om hur stora delar av Sanctera var sig otroligt olika och täckta utav brinnande sprickor i marken fyllda med flytande sten, gigantiska kärr och träsk fyllda med vatten som bryter ned och förvränger allt och alla som färdas därigenom. Sanctera stod inför sin undergång.

I en sista kraftansträngning reste sig en liten här ur mänsklighetens sista andetag. En liten grupp människor ledda av den enda människan som inte verkar ha förlorat hoppet riktigt ännu. Hans namn var Siilfric Dryadorcus. Han samlade de få männen och kvinnorna han kunde hitta som hade fått nog, som inte tänkte ge upp. Han bildade på så sätt den ”Sista Dagens Armé”. En armé fylld med krigare som inte hade någon plats i sitt hjärta för annat än rättfärdighet och rättvisa. En Armé med de skickligaste och lojala krigarna han kunde hitta. De svepte över landet och frigjorde by för by, stad för stad, land för land Sanctera ifrån demonernas grepp. Överrumplade utav arméns makt började demonerna dra sig tillbaka, en liten bit i taget, och mycket motvilligt. Det var som att Siilfric och hans här var välsignad utav gudarna att rensa denna värld från Demonerna och dess korruption.

Siilfric spred budskapet om Phaxis återvändo. Om hur han hade bevittnat Phaxis nedstiga från himlen och rädda honom från Demonerna den dagen han var ämnad att dö. Därav namnet på hans här ”Sista Dagens Armé”. Han var ämnad att dö den dagen. Siilfric var ämnad att under demonisk fot trampas ned i dyn och ruttna bort för att sedan glömmas bort. Istället blev han en av de legender som aldrig kommer att glömmas, som man aldrig kommer att sluta tacka.

Det sista slaget, den avgörande striden, stod på ett fält omgett utav gigantiska berg. En gigantisk flod rinner genom det enorma fältet och bergen sträcker sig till molnen. De två arméerna på varsin sida floden. Demonernas ledare, en mäktig före detta mänsklig magiker nu korrumperad utav demonernas makt, reser till skyn, höjer sina armar. Ett skri sprider sig genom ben och märg på människorna och marken skakar. Vattnet i floden börjar koka, förångas, och kokar bort. Ur flodens djupa botten reser sig sten. Det formas en karg, ful och på något sätt ond slätt där floden en gång låg. Demonerna börjar röra sig, sakta framåt. Gående, krypande, krälande, flygande och svävande. Siilfric tar plats framför sin här. Han ser ut över de tusentals människor han lyckats samla under dessa år. Iförd det som är kvar av mänsklighetens rustning och vapen. Trots att all utrustning är gammal, använd och sliten så verkar armén glänsa, som om Phaxis spred sitt ljus över dem, än i denna stund.

Siilfric höjer sin hammare, en vackert smidd hammare med två bockhuvuden som slagyta, och tilltalar sin armé. Talet han ger är väl känt hos både Precati Adori och Precati Curata. Ett tal som inger hopp och tro. Ett tal som skrivits ned hundratals gånger och återgetts i historielektioner, under andra strider och som en påminnelse om hur mänskligheten reste sig ur askan och besegrade demonerna. Striden vanns utav Människorna. Siilfrics hammare djupt begrav i Demonmagikerns bröstkorg. Demonerna försvann gradvis, drog sig tillbaka, och mänskligheten reste sig igen, ur askan. Siilfrics tal innan striden lyder:

''”Det började för länge sedan. När mörkret genom sitt svek fångade hjärtat hos ljusets barn. Vi sökte efter ljus men fann endast mörker. Vi sökte klara skyar men vandrade i skugga. Vi famlade likt de blinda längsmed väggen, kände oss fram som de utan ögon. Vi var dömda att falla, även i de ljusaste av dagar stapplade vi som om det vore mörkt. Bland de levande var vi som de döda. Vi sökte rättvisa men ingen kom. Vi sökte räddning men den var långt från oss.''

Så guden själv, Phaxis, klev in för att rädda oss med sin starka arm och sin rättvisa att upprätthålla Phaxis ljus.

''Då Phaxis gled ur sina heliga plagg, lämnade evigheten för att möta tiden, heligheten för att svepa sig i mänsklighet. Phaxis rustade sig med rättfärdighetens harnesk och Frälsningens hjälm. I sin högra hand Rättvisans spjut, i sin andra Trons sköld. Över skuldor hängdes Hämndens rock och Phaxis omfamnade sig i en mantel av Helig lidelse. En sjö av glas, för ett skiljaktigt hav. Phaxis lämnade fred, och kände för första gången smärta. För de händerna som höll stjärnorna var nu dömda att bära våra ärr.''

''Det var hat som köpte denna förrädares hjärta. Detta är vad profeterna talade om när de förutspådde ljuset att leva i människan igen. Av denna anledning är jag en legend, är jag förutbestämd för stordåd, byggd för det sista dygnet. Jag föddes för detta. Med vapen i hand, rustning på plats, marscherar jag nu till en annan trumma. Jag kommer slå igenom de linjer som har blivit dragna av modlöshet och förtvivlan.''

''Vad mer finns det att säga? Tiden har mött sitt slut. De är nu eller aldrig. Ett slag mellan Mig, dem och oss. Min uppgift idag är tydlig: Att bannlysa de besudlade. Så låt frihetens sång ljuda. Ni är inte övergivna, ni är inte ensamma. Det sista dygnets krigare res er från gårdagens aska och höj era vapen med oss. Vi är armen som sveper över landet. Nederlag är inte längre ett alternativ. Det är seger!”''