Ingolë

Fakta om klanen - Historia
De flesta är överens om att Ingolë började med ett rövarband som leddes av den forna alvslaven Lorn. För ca 100 år sedan rasade ett krig mellan Perodien och Guláma, och Lorns gäng profiterade liksom många andra på kaoset i ingenmanslandet som uppstod mellan parterna. Döda och skadade försvann mystiskt innan de hunnit begravas eller undsättas, transporter kom bort och illa vaktade matförråd plundrades. De flesta grupper som profiterade på kriget löstes upp vid dess slut, men Lorn och hennes kamrater som numera kallades Lorns Marodörer lyckades med hjälp av ambition och strategisk hänsynslöshet etablera sig i Perodiens huvudstad Jádurn. Där upprättade de snabbt ett samarbete med en Syndikat-ansluten (länk) organisation (numera utplånad) kallad Fachse. Syndikatet, sin vana trogen, släppte inte genast in de ambitiösa alverna utan utnyttjade dem för att utklädda till slavar infiltrera adelshusen i staden under nästan tio års tid innan Marodörerna blev en godkänd fraktion av Syndikatet i egen rätt. Under denna tid växte de från ett tiotal till ett femtiotal medlemmar, alla med Syndikatets brännmärke på vänster axel. Formellt sett poserade de fortfarande som slavar, men med hjälp av ett synnerligen invecklat kommunikationsnät började de långsamt samla makt och resurser. De anammade Syndikatets struktur och röstade fram sin ledare (även om Lorn kärleksfullt riggade omröstningarna fram till sin död), betalade arvodet Syndikatet krävde och utförde alla uppdrag de fick från högre ort.

Den första generationen alver som föddes in i Marodörerna innebar ett skifte i gruppens mentalitet. Från att ha varit ett tätt sammanslutet nätverk av alver började de gradvis identifiera sig mer kraftfullt med sin grupptillhörighet, och en ny falang unga alver drev idén om att bli en riktig klan. Trots att de till stor del delade både struktur och värderingar med Syndikatet höll sig alverna strikt till sin egen fraktion, mycket på grund av fördomarna och förtrycket mot alver som även fanns i Syndikatet. Marodörerna hade dock inte mycket gemensamt med de nedtryckta alvslavarna, utan fler och fler började istället identifiera sig med de fria Quendiklanerna. Drygt 25 år efter Marodörernas uppkomst bytte de så formellt namn till Ingolë och den dåvarande ledaren, Hird, skickade sändebud till de andra Quendiklanerna för godkännande. Vid denna tid hade de mer än hundra medlemmar och var därmed en respektabel klan i storlek, men erkännandet från Herenya och Ohtatyaro lät vänta på sig. Inte förrän Ingolë spred sig in i Imperiet och norrut till Taskilijen för 50 år sedan började Ohtatyaro ge med sig, och Herenya har fortfarande formellt inte erkänt Ingolë som en syskonklan.

Traditioner
Specifika högtider är inte något Ingolë normalt sysslar med. Eftersom inte alla medlemmar ens tjänar Nolmë finns inte den typen av sammanhållning i klanen, utan den enda “högtid” som normalt firas är en årlig bal ledningen håller i Högkvarteret i Perodien. Att få en inbjudan dit är ett otvivelaktigt tecken på rang, och något många i Ingolë strävar efter. Syndikatet i sin tur har förstås en ännu större bal, och endast Ingolës ledare är välkommen dit. Medlemsskap.

Anledningen till att Ingolë är så pass mycket större än de andra Quendiklanerna är att de aktivt rekryterar medlemmar från de förslavade alverna. Det sagt är det inte enkelt att bli medlem i Ingolë, utan det tar som regel ett flertal år och uppdrag att bli mer än tilltänkt, eller nîth.

En typisk nith rekryteras som slav när någon ur Ingolë behöver en tjänst utförd. Det kan handla om att stjäla något från sin husbonde, att frakta något från punkt a till punkt b, eller kanske att gömma något/någon under en kortare tid. De flesta alvslavar har starka känslor inför att bli uppmärksammade av Ingolë - å ena sidan kan ett lyckat uppdrag leda till fördelar längre fram, men å andra sidan är priset för att tacka nej högt. Det är många som gått en för tidig död till mötes i Ingolës ärenden, och de vid det här laget ökända tatueringarna är långt ifrån välkomna i alla hushåll.

Tilltänkta medlemmar blir upphöjda till nith av en välgörare, vanligtvis ledaren för en av smågrupperna som utgör Ingolë. Välgöraren ansvarar sedan för att processen mot medlemsskap går rätt till. Skulle nykomlingen bryta mot regler eller på annat sätt visa på olämplighet är det välgöraren som har skyldighet att utdela ett straff, och om det går riktigt illa ansvarar välgöraren för att problemet försvinner så smidigt som möjligt. Ingolë är väldigt måna om sitt rykte i Syndikatet, och det finns alltid fler nith att rekrytera ifall en skulle råka ut för en olycka.

Den nith som till slut visat sig värdig får Syndikatets brännmärke på vänster axel och Ingolës tatuering (länk) på höger. Hen presenteras sedan av sin välgörare för ledaren när denna har vägarna förbi, vilket kan ta allt från någon vecka till ett år beroende på var gruppen är belägen.

Syndikatet
Ingolës starkaste diplomatiska band är utan tvivel till Syndikatet, vars struktur och regler hela klanen är baserad på. Kommer det order ovanifrån, vilket det gör med viss frekvens, verkställer Ingolë troget dessa, även om de liksom Syndikatets övriga fraktioner är väldigt intresserade av att vinna makt inom organisationen.

Utåt sett finns det inga konflikter mellan fraktionerna, och den som blir påkommen med att skada eller mörda en annan syndikatmedlem får ett hårt straff, men under ytan är de personliga relationerna oftast spända. Det är inte sällan Ingolë arbetar nära sina människokollegor och andra quendi/alver på sina uppdrag, och det har resulterat i vänskaper över fraktionsgränserna, men det strukturella förtrycket av alla med spetsiga öron gör dessa vänskaper svåra att upprätthålla. Med tanke på att Ingolës favoritsysselsättning verkar vara infiltration och lönnmord finns det anledning för andra att vara lite vaksamma.

Svalorna
Alvernas motståndsrörelse ses på med förakt från Ingolës sida, och Ingolë har haft en hand i att de nästan utrotats helt. Ett par större, blodiga duster har skett under årens gång, och följden har blivit en stående order från Glara att mörda vem som än påträffas med en svala tatuerad på kroppen. Mordet föregås inte sällan av intensiv tortyr.

Anledningen till att Svalorna är så intensivt hatade är väldigt pragmatisk; eftersom Ingolë använder alvslavarna som sin rekryteringspool är klanen beroende av att de alvslavar som inte tillhör Ingolë är tillräckligt desperata för att utföra vilka uppdrag som helst med endast vaga löften om en bättre situation. Svalorna ses helt enkelt som oönskad konkurrens, både rent ekonomiskt och när det kommer till att skapa hopp bland de förslavade.

Övriga människor
Ingolë när ett illa dolt förakt mot alla människor som inte tillhör Syndikatet, men riktigt var gränsen mellan förakt och avund går kan ibland vara svårt att avgöra. Ingolës kultur är avgjort mänsklig, och kan en Ingolë välja omger hen sig med mänskliga rikedomar i mänskliga städer. Ett fåtal Ingolë-gäng attraheras mer av de övriga Quendi-klanerna än av människorna, och ett tillber till och med exklusivt Nolmë, men dessa ses som mycket udda.

De flesta människor är ungefär lika intresserade av att ha Ingolë omkring sig som de skulle vara av böldpest, och det har gjorts flera försök i Perodien att göra sig av med problemet för gott, men eftersom Ingolë backas av Syndikatet har detta gått dåligt. Människornas fördomar och dåliga behandling av alver arbetar dessutom emot dem, eftersom många har svårt att se skillnad på sina monokromt klädda alvslavar och förklädda Ingolë. Papper och slavbrickor förfalskas med alarmerande skicklighet.

Inte alla människor vill heller göra sig av med Ingolë, utan det är på sina platser ganska vanligt att hyra ett gäng för att göra sig av med en handelskonkurrent. Ingolë är villiga att göra det mesta för rätt belöning, och de står inte över mutor och utpressning när det kommer till att nå sina mål.

Herenya
Medlemmar av Ingolë gjorde sig tidigt impopulära genom att stjäla artefakter från Herenyas ruiner, och Herenyas dåvarande äldste fattade beslutet att förvisa Ingolë från varje bit jord Herenya utnämnt som sin egen. Detta stoppade förstås inte Ingolë i någon större utsträckning, och stämningen mellan klanerna var under mer än en generation mycket spänd. De senaste tio åren har det dock blivit bättre, då den nuvarande äldsten för Herenya verkar sträva efter bättre relationer med både Ingolé och de förrymda alvslavar som tidigare skytts av den konservativa klanen. De flesta i Ingolë tycker att Herenya består av en grupp menlösa stofiler, men då det numera finns ett formellt förbud från ledningen mot att röra medlemmar ur de andra Quendiklanerna utan tydlig provokation sker samtliga illdåd i det fördolda. Eftersom Herenyas marker är så långt från städerna är det i vilket fall som helst väldigt sällan de två klanerna träffar på varandra.

Ohtatyaro
Ingolës relation med Ohtatyaro är betydligt närmare än med Herenya. Då de till stor del delar ett förakt för mänskliga auktoriteter har det mer än en gång hänt att medlemmar ur Ingolë släppt in Ohtatyaro-styrkor i städer eller fästningar för att mörda de mänskliga invånarna, men det är alltid ett riskabelt företag. Ingolë och Ohtatyaro har aldrig lyckats dra helt jämnt i sin attityd mot människor - Ingolë samarbetar nära med Syndikatet, medan Ohtatyaros åsikt är att de alla ska dö. Mordet på sju Syndikatmedlemmar orsakade för bara tre år sedan en diplomatisk kris och ledde nästan till Ingolës uteslutande ur Syndikatet, vilket ledningen helhjärtat skyller på den skogsbrand som utgör Ohtatyaros mer våldsamma element. Ohtatyaro har i sin tur nästan gått i taket i de fall medlemmar ur Ingolë kastat tillbaka alver i mänsklig fångenskap som straff för någon oförrätt.

Det sagt har det upprättats en ömsesidig respekt mellan klanerna, och den allmänna åsikten är att de arbetar mot samma mål (alvernas befriande) på olika sätt även om de ofta trampar varandra på tårna.

Alver
Fullvärdiga Ingolë-medlemmar ser som regel förslavade alver som väldigt låga i rang. Alver är framförallt användbara för att utföra mindre uppdrag och för att dölja Ingolës framfart i de mänskliga hushållen. Ingolë kan mycket väl få för sig att behandla alver mycket dåligt och beordra runt dem, för att de kan. De ser en milsvid skillnad mellan en Ingolë som låtsas vara slav och en alv som faktiskt är en slav, och en nith har en lång väg att gå för att bevisa sig värdig. Eftersom Ingolë egentligen är så lika alvslavarna känner de att det är extra viktigt att visa hur stor skillnaden mellan grupperna är.

Alvernas attityd mot Ingolë går i sin tur från beundran till hat, men få vågar gå emot dem öppet. Personer som gjort det i det förflutna har många gånger slutat i ett dike med öronen avskurna.

Samhälle
En typisk Ingolë föds i en stad eller på en gård, i ett hushåll som åtminstone på ytan är ägt av människor. Allt eftersom Ingolës inflytande stärkts har det upprättats säkra platser där “ägaren” och hens familj bara fungerar som schabloner och egentligen lyder Ingolës order, men dessa platser är fortfarande få och svartsjukt vaktade. Ledaren bor i Högkvarteret, som är en stor herrgård formellt sett ägd av ett framgångsrikt adelshus, och adelsfamiljen i fråga har ett bekvämt liv så länge de inte försöker lägga sig i Ingolës affärer.

En ung Ingolë får finna sig i de uppdrag som hen blir tilldelad och blir först en formell medlem i klanen när hen anses vara mogen. Även som fullvärdig medlem beordras den yngre klanmedlemmen runt av både familj och gängledare; först med tiden kan hen börja fatta beslut om sitt eget liv, vilket skaver för vissa. Även som vuxen är en Ingolë bara stationär när det vankas barn eller på längre uppdrag, ofta i kombination. Familjeband kan vara väldigt starka, och de Ingolë som har turen att bli gamla får oftast lättare uppdrag i “säkra” områden. Som regel är det dock få Ingolë som blir äldre än 50.

Ingolë har väldigt olika kompetenser beroende på var de hamnar. Det är vanligt att de lär sig flera fysiska arbeten åtminstone hjälpligt under sin livstid för att lättare kunna infiltrera olika hushåll, och att kunna hantera en kniv är en fråga om stolthet.

Ingolë försörjer sig som regel på smuggling, utpressning, beskyddarverksamhet, rån, mord, stöld och ibland vanligt hederligt arbete. Smuggling och försäljning av rusdrycker är vanligt förekommande.

Kläder, föremål, utseende
Ingolë har liksom alla Quendi och alver korta, spetsiga öron, men både kroppsform och hudfärg varierar starkt. De har gärna örhängen, men sällan tatueringar i ansiktet. Istället kännetecknas de av Syndikatets brännmärke på vänster axel samt Lorns tatuering av ett armborst på höger.

Ingolë klär sig efter vad situationen kräver. Utklädd till alvslav eller människa anammar de modet och föreskrifterna som gäller i det land där de befinner sig, men när de träffas sinsemellan tenderar de mot så flamboyanta kläder de har råd med. Att ha rikedomar anses som mycket åtråvärt, och de flesta Ingolë poserar ständigt mot varandra för att visa vem som är mest inflytelserik. Smycken av alla de slag är populära, även om de flesta Ingolë inte har råd med riktiga ädelmetaller.

En medlem i Ingolë äger minst ett par knivar och gärna ett armborst med förgiftade pilar. Det är inte så att alla Ingolë är lönnmördare, men det skadar inte att vara försiktig. Många krogkvällar slutar i blodiga knivslagsmål, och inom Syndikatet har Ingolë fått lite av ett rykte som följd av detta.

Religion
De flesta Ingolë-medlemmar tillber någon gud, men det varierar kraftigt vilken. Varken Ingolë eller Syndikatet har några krav i den vägen, och medlemmarna väljer därför på egen hand. Av de nio gudarna är det vanligt att tillbe Furcin, Ambila eller Peltrix, men det finns också ett mindre gäng som följer Quendis tradition av att uteslutande dyrka Nolmë. Dessa gäng tolkar Nolmë som en hamnskiftare, jägare och listig hjälte, och ses av övriga Ingolë som ganska märkliga, framför allt deras regelbundna och dyrbara offer.

Namnskick
Eftersom många Ingolë börjat som slavar, eller deras föräldrar gjort det, har många i klanen icke-alviska namn som härstammar från landet de bor i snarare än i en alvisk bakgrund. Många Ingolë som fötts i fångenskap byter namn eller har ett väl etablerat smeknamn, ofta kort. Nuförtiden finns dock även vuxna Ingolë som givits traditionellt alviska namn, framför allt i de gäng som identifierar sig starkt med de övriga Quendiklanerna.

Att spela Ingolë
Rollexempel En ung och aktiv Ingolë som frustrerat kämpar mot både det yttre förtrycket som människorna utgör och från de strikta reglerna inom den egna klanen.

En försiktig nith som försöker visa sig värdig genom att utföra farliga uppdrag och smälta in, men bär osynliga ärr från både slaveri och Ingolës oömma behandling.

En våldsam gängledare som inte skyr några medel för att hen och hens familj ska få mer inflytande och resurser inom klanen, ofta på bekostnad av andras vilja.

En infödd Ingolë som spenderat många år på en gård utklädd till slav - så många att hen nu har vänner och familj utanför klanen, och känner sig splittrad i sin lojalitet.

En högt uppsatt Ingolë som strävar efter att klanen ska ha bra relationer både med Syndikatet och med de andra Quendi, men ständigt motarbetas av att den egna klanen drar i olika riktningar.

En högt uppsatt Ingolë som hänsynslöst strävar efter sin egen rikedom och aktivt saboterar för personer med alltför ambitiösa mål genom att använda sitt inflytande för att muta, mörda och lemlästa sina motståndare i det fördolda.

En före detta klanmedlem som kastats tillbaka in i slaveriet efter att ett uppdrag gått fruktansvärt fel, och nu försöker dölja ärren efter sina bortskurna tatueringar.

Ingolës symbol: ett stiliserat armborst